ACUM 65 DE MILIOANE DE ANI
MILIOANE DE ANI MAI TÂRZIU
BUNUL DINOZAUR
Henry! E timpul.
Care ziceai că s-a mișcat?
Cel din stânga.
Ai devenit tată!
Iar tu, mamă!
Hoțomană mică! Bună, Libby!
Libby.
Bună, Buck!
Are ochii tăi.
Pleacă de acolo, neastâmpăratule!
Ăsta va fi mare.
Bună, Arlo!
Hai afară!
Uită-te la tine!
Buck!
Acela e Muntele Gheară Canină. Iar asta e ferma noastră.
Și ne vom îngriji de ea cu toții.
- Ce e? - Te-am speriat!
Libby!
Te-am speriat iar!
Mamă, am terminat de udat.
Bravo, Libby! Buck, întoarce-te la treabă.
- Cum? - Mulțumesc, Buck.
Dar eu... Eu...
Ești gata.
Nu pot face altceva, mamă?
- Du-te. - Bine.
Cine-i acolo?
Bună, Eustice!
Te-ai blocat, micuțule?
Te ajut eu. Acum ești liber.
Hai, mișcă-te! Du-te la tatăl tău și la...
Mama!
Cu râul nu-ți faci de cap cum vrei tu, Arlo.
Fii mai atent! Ce s-a întâmplat?
Tată, Henrietta e cea mai rea din coteț!
Ieri ziceai că Fran Fără Picior e cea mai rea.
Are un singur picior.
Nu trebuie să-ți placă, Arlo. Trebuie doar să le hrănești.
Acum e bine.
Asta va opri creaturile rele să ne mai fure mâncarea,
fiindcă am construit cel mai trainic siloz.
Lasă-ți amprenta, Henry. Meriți.
- Da, tată! Fă-o! Haide! - Da!
Numai după mama voastră.
Ea merită, într-adevăr, să-și lase amprenta aici.
Ți-ai lăsat cumva amprenta mai sus de a mea?
Cum? Nu. Depinde din ce unghi privești.
Din ce "unghi", zici?
- Și eu! E rândul meu! - Eu! E rândul meu!
Stați așa! Nu-i chiar așa de ușor.
Trebuie să vă câștigați acest drept făcând ceva măreț.
Ceva mai presus de nevoile voastre.
Cândva, vă veți lăsa toți amprentele și abia aștept să apuc ziua aceea.
Așa se curăță câmpul! Bravo, Buck!
Se va descurca. Va fi bine.
Haide, Buck! Meriți.
Bravo, fiule!
Așa, Libby! Încă puțin.
- Frumos! - Meriți să-ți lași amprenta, iubire.
Arlo!
Va reuși.
Bine, păsărilor, o să vedeți voi mâncare acum.
Arlo.
- Vino încoace. - Buck! Ce s-a întâmplat?
Am venit să te ajut la treabă. Și m-au atacat.
- O să te faci bine! - Spune-i mamei că o iubesc.
Văd o lumină.
Mă duc după ajutoare!
- Ce față ai făcut! - Trebuia să-mi dau seama!
- Îți bați joc de mine mereu! - Eu?
Tu îți bați joc de treburile tale și de ale celorlalți.
- Cât de laș poți fi! - Buck!
Ba nu sunt laș! Și îmi voi lăsa amprenta.
Cum ai lăsat-o și tu, și Libby, și ceilalți!
Așa va fi, dragul meu. Mai ai nevoie de puțin timp.
Lăsați-o baltă! Oricum, nu voiam să-mi las amprenta aia idioată.
Mi-a venit o idee.
Arlo! Trezește-te.
Vino cu mine.
- Unde mergem? - O să vezi.
Bine, acum du-te acolo.
- De unul singur? - Haide!
Tată!
Liniștește-te. Respiră.
Uneori, trebuie să-ți învingi teama,
ca să vezi frumusețea din jurul tău.
Am o treabă nouă pentru tine mâine.
Doar dacă mai vrei să-ți lași amprenta.
Sălbăticiunea aia nesuferită sare gardul, ne fură mâncarea
și m-am săturat până-n gât de asta!
Dacă va continua așa, vom rămâne fără mâncare la iarnă.
De asta, tu vei fi cel care va prinde creatura aia.
Apoi, apare și creatura...
Și așa îți vei termina treaba.
După ce vei prinde creatura aia,
îți vei lăsa amprenta pe siloz, chiar alături de a mea.
O să prind eu creatura, tată. Nu mai are nicio șansă.
Ce cauți aici, gândacule?
Dispari!
Ia-o din loc, frunză! Hai!
Ai sfeclit-o, creatură!
Bine. Poți pleca.
Ce faci? Pleacă! Șterge-o!
Nu te apropia! Du-te!
Arlo!
De ce i-ai dat drumul?
Își arăta colții venind spre mine, scrâșnea și...
Aveai de făcut o treabă.
Trebuie să-ți învingi teama, Arlo. Altfel, nu vei supraviețui.
Haide!
O să terminam treaba ta chiar acum.
- Acolo? - Treci peste gard!
Tată, dacă ne rătăcim?
Câtă vreme găsești râul, îți găsești și drumul spre casă.
Ce vezi?
Urme?
Și se șterg. Trebuie să ne grăbim.
Dispar!
Arlo, ține pasul!
Tată, așteaptă!
Arlo, ți-am zis să...
E-n regulă.
E-n regulă, Arlo. Îmi pare rău.
Am vrut să te fac să-ți învingi teama.
Știu că poți fi curajos.
Eu nu sunt ca tine.
Ești mai ceva decât mine.
Cred că ne-am îndepărtat destul azi.
Se întețește furtuna. Hai acasă.
Arlo, mișcă-te!
Fugi, Arlo!
Tată!
Mamă!
Dacă nu strângem recolta asta înainte de prima zăpadă,
vom rămâne fără mâncare la iarnă.
Știu că e greu fără tata, dar vreau să faci mai multe, Arlo.
Nu te îngrijora, mamă. N-o să murim de foame.
Ești un fiu bun.
Tu!
Ce tupeu ai să vii aici!
E numai vina ta!
Tata ar fi fost în viață acum, dacă n-ai fi fost tu!
Ajutor!
Mamă! Mamă!
Mamă?
Mamă!
Tu!
Trebuia să te omor de prima dată!
E numai vina ta! Treci încoace!
Pleacă! Pleacă!
Așa! Mai bine fugi!
Unde mă aflu? Unde e casa?
Cât timp găsești râul, îți găsești și drumul spre casă.
Iar ai apărut?
Dispari!
Ți-am zis să nu te apropii de mine.
Tot o să-ți curm viața!
Dar, înainte de asta, îmi mai aduci de mâncare?
Uite! Din astea! Știi tu...
Nu! Oprește-te! Ce faci?
Așteaptă! Mă duci unde sunt fructele?
Unde te duci?
Știam eu! O să mor aici. Din cauza ta!
Hei! Ce faci? Nu! Oprește-te!
Nu! Oprește-te!
Ți-arăt eu... Întoarce-te aici!
Fructe!
Ce-i cu tine? Sunt la nasul nostru. Creatură nebună!
Bună!
Bună?
Noi te-am urmărit.
Credeam că vei muri, dar n-ai murit.
Creatura aceea te-a protejat.
- De ce? - Nu știu.
Eu mă duc acasă. Știi cât de departe e Muntele Gheară Canină?
Ce idee bună! Îl vrem.
De ce?
Fiindcă e groaznic aici.
El mă poate apăra, cum o fac prietenii mei.
Ea e Furia.
Mă protejează de creaturile care mișună noaptea.
El e Distrugătorul.
Mă protejează de țânțari.
El e Zdrobitorul de Vise.
Mă protejează de idealurile nerealiste.
Iar ea e Debbie.
Da, avem nevoie de el.
Ce nume are?
Nume? Nu știu.
Atunci mă voi gândi la asta.
Cine-i dă nume îl păstrează.
Mătură.
Băț.
Asasin.
Gropi.
- Pompe funebre? - Așchiuță!
- Hemoroid. - Sile!
- Fane! - Miros!
- Maniac! - Fricos!
- Violet. - Spic!
- Lunatic. - Țâr!
Țâr! Vino încoace, Țâr! Hai!
L-ai numit. E clar că aveți o legătură.
Bravo ție!
În drum spre Muntele Gheară Canină, creatura aia te va apăra.
Să n-o pierzi niciodată.
Nu! Nu e al tău, Debbie. Nu! Debbie!
Debbie! Oprește-te! Tu nu ești așa!
Nu! Întoarce-te! Debbie!
Unde te duci? Trebuie să ajung acasă.
Țâr, uite!
Mi-e dor...
Mi-e dor de familia mea.
Familie.
Ăla sunt eu.
Aia e Libby.
Și Buck.
Și mama.
Și...
Și tata.
Familie.
Tu nu înțelegi. Nu-i nimic.
Da. Aceea e familia ta!
Mi-e dor de el.
Ar trebui să ne oprim.
Oprește-te!
Arlo, mișcă-te!
Fugi, Arlo!
Unde e râul?
Am pierdut râul!
N-o să mai ajung niciodată acasă!
N-o să mai ajung niciodată acasă.
Ajutor! Ajutor!
Ia zi, amice, ești rănit?
Nu. N-am nimic.
Bine. Slavă cerului pentru asta!
Zid Rece, Torent, continuați să-i căutați pe cei răniți!
Stai! Trebuie să ajung acasă. Muntele Gheară Canină.
Gheară Canină... Adică lanțul ăla muntos, cu trei vârfuri?
- Da! - Da!
Da, am trecut pe acolo. Dar să știi, puștiule, că...
Nu ești nici pe-aproape. Totuși, știu eu drumul.
Mă cheamă Arlo.
Scuze. Doar că... Aveam și eu un astfel de nume cândva.
Dar asta era înainte să încep să urmăresc furtuna!
Furtuna?
Furtuna m-a măturat. M-am temut pentru viața mea,
dar furtuna mi-a oferit o "relevație".
Și mi-a trecut teama!
Adică, o revelație?
Nu! O "relevație", da?
Eram foarte jos. Mă înțelegi?
Iar furtuna m-a ridicat la un punct foarte înalt
și, apoi, m-a lăsat la o relevare mai înaltă.
Da.
Atunci, furtuna mi-a dat noul meu nume, căci... Cum spunem noi?
Furtuna oferă.
Îmi poți spune Paratrăsnet.
Paratrăsnet. Mă poți ajuta să ajung acasă?
Da, păi... Poate.
Dar, mai întâi, trebuie să verificăm perimetrul.
Sunt mulți afectați de o furtună ca asta.
Paratrăsnet, am găsit pe cineva! Aici!
Ne-ai putea da o mână de ajutor, amice.
Da! Grozav!
E o creatură.
E o creatură liberă. Mulțumită ție.
Aș vrea să mulțumesc furtunii pentru această masă.
Nu vă puteți pune voi cu mine!
Am văzut ochiul furtunii!
Și am uitat ce-i aia teamă!
Nu mi-e teamă de nimic.
Nici n-am zis că ți-ar fi.
Încotro, amice?
Trebuie să ajung acasă.
Iar eu am zis că te vom duce acasă.
Amice, ai o creatură a ta.
O miros. E una suculentă.
Unde e?
Se ascunde. Acolo, după stânca aia mare.
- Furtuna oferă. - Nu!
- Țâr! - Prindeți-l!
Mai încet! N-ai unde te ascunde, burtă galbenă!
Întoarce-te cu creatura aia!
Ajutor!
- Ești bine, puștiule? - Da.
Îi urăsc pe ăștia. Niște pui de lele, care se iau de un copil!
Cât de scump ești!
Te place.
Ca să vezi, Ramsey! Chiar și cu fața ta slăbănoagă.
Nash! Păstrează limitele. Ăsta e spațiul meu personal.
Nici vorbă! Nu e spațiul tău. Ăsta e spațiul tău!
Nash! Ieși din spațiul surorii tale.
Tu n-ai ce căuta aici.
Da, domnule. Așa e. Încerc să ajung acasă, dar nu găsesc râul.
Vă rog! Mama are nevoie de mine.
- Ușurel, puștiule! - Nu știți unde e râul?
Care dintre ele? Sunt o mulțime de râuri pe aici.
De lângă Muntele Gheară Canină. Are trei vârfuri.
Nu-l știu pe ăla.
Mergem la un loc de adăpare din sud.
Hai cu noi! Poate știe cineva de acolo.
N-avem timp de dădăcit.
Avem de adunat cornute.
Deșteptul de frate-meu a pierdut o turmă întreagă într-o zi.
N-am pierdut-o, Ramsey.
De câte ori trebuie să-ți spun? S-a rătăcit singură.
Dar trebuie s-o găsim. Nu te putem ajuta, puștiule.
Stați! Dar dacă vă putem ajuta noi?
Țâr adulmecă orice. L-am văzut.
Vă poate găsi cornutele.
Hei!
Haide, Țâr! Folosește-ți nasul!
Bravo, Țâr!
A mirosit ceva!
Ah, fir-ar!
Puștiule, dacă mă duci de nas, ți-l mănânc pe al tău.
- A găsit turma. - Le-am găsit!
Stați așa! Cornutele au pene?
Tâlhari.
Tâlhari?
Să ne grăbim!
Nu văd niciun tâlhar.
Sunt acolo.
Cât de departe spuneai că e locul de adăpat?
- Am o treabă pentru tine. - Nu mă pricep deloc la treburi.
Vreau să te strecori până la stânca aia,
pe lângă cornute, apoi, să țipi și să strigi,
ca să-i distragem pe tâlhari.
Noi venim într-o fugă și-i înfrângem.
Cum?
Vrea să te urci pe stânca aia și să urli.
Dar cine-i acolo?
Vor veni la tine. Tu să stai pe loc. Să nu te miști.
Să nu mă mișc? Dacă au gheare și colți mari?
Nu te gândi prea mult.
Salutare!
- Ce ai de gând, băiete? - Nimic.
Nimic? Cum te cheamă?
Arlo.
Păi, Arlo, nu arăți ca și cum n-ai avea nimic de gând.
Ție ce ți se pare că face, Lurleane?
Te rog, Bubbha! Întreabă-mă pe mine ce cred că are de gând.
Pervis! Gura!
Pare că încalcă proprietatea.
Și ce facem noi cu cei ca el? Spune-i, Earl.
Îi ucidem!
Te-am prins!
Nash! Turma!
Mai repede! Haide!
Păzea!
Nu fură nimeni cornutele noastre!
Ce-am găsit e al meu!
Leși de acolo! Mami vrea să se joace cu tine.
Știu că ești acolo. Îți simt mirosul.
Fir-ar să fie! Era dintele meu preferat!
O să ador să-ți pun capăt zilelor!
Haideți! Trebuie să mânăm turma de aici.
Haideți!
Ești cel mai drăgălaș!
Tu și creatura ta ați dat dovadă de mare curaj azi.
Ne-ar fi de folos creatura. Ce zici de un schimb?
Îți dau muzicuța mea.
Mulțumesc, dar Țâr nu e de dat.
Hai încoace, Țâr! Hai!
Pierderea ta!
Ce bine arată! O să ai o cicatrice foarte frumoasă.
Aia nu-i nimic. Uite aici! Am intrat în ghearele a 15 stegozauri.
Erau toți mai mari și mai răi decât mine.
Ce s-a întâmplat?
M-am luptat cu ei, normal. Am și câștigat.
Apoi, unui și-a înfipt coada țepoasă în piciorul meu și a tras de ea!
Nici acum nu-mi simt degetele.
Ceea ce e folositor când aduni bălegarul...
E geloasă.
Geloasă?
Odată, o turmă de cornute alerga spre mine,
dar coada mea era înțepenită sub o piatră.
Chiar aș fi sfeclit-o. Așa că am ros-o!
Cine mai face așa ceva? Nimeni! Ești țicnită!
Mă mir că nu ți-a ieșit una în frunte.
Butch, tu de unde ai cicatricea?
Nu știu dacă ești pregătit pentru povestea asta.
Mă descurc.
- Da. Trebuie să-i zici, tată! - E bună!
Erau 38 de grade la umbră.
Umblasem cinci zile fără apă.
Apoi, l-am văzut! Era un iaz frumos.
M-am aplecat să beau,
iar din apă s-au ridicat crocodili.
Un crocodil m-a mușcat de față.
Era cât pe ce să ajung în stomacul lor, doar că mai era ceva:
nu eram pregătit să mor în ziua aia.
Am rupt un crocodil în două, i-am sfâșiat coada altuia,
iar pe ultimul...
Am înecat crocodilul ăla în propriul meu sânge.
Mamă!
Uitați! Mi se face pielea de găină de fiecare dată!
Ador povestea asta! Arată-i suvenirul tău.
Nu-i minunat?
- Pot să-l ating de data asta? - Nu.
Vouă v-ar fi plăcut de tatăl meu.
El n-avea teamă de nimic.
Am terminat și eu cu teama.
Cine-a zis că mie nu mi-e teamă?
Ai luptat cu un crocodil!
Și mi-a fost teamă s-o fac.
Dacă nu ți-e teamă de un crocodil care te mușcă de față,
nu ești în viață. Ascultă, puștiule,
nu poți scăpa de teamă. E ca Mama Natură,
n-ai cum s-o învingi sau s-o întreci, dar poți trăi cu ea.
În felul ăsta, înveți cine ești.
Prima zăpadă!
A venit devreme anul ăsta.
Trebuie să ajung acasă, la mama.
Te ducem la locul pentru adăpat.
Respectăm înțelegerea. Când se crapă de ziuă, pornim.
Să mergem!
Puștiule! Treci în față înainte s-o ia cornutele în toate direcțiile!
Uite-l!
Muntele Gheară Canină! Acasă!
Trebuie să mânăm turma asta spre sud.
Grăbește-te la mămica ta! Și nu te opri sub nicio formă!
Mulțumesc! Vă mulțumesc că ați avut grijă de mine!
O să te descurci. Ești un copil curajos.
E atât de aproape! Aproape că am ajuns Țâr!
Trebuie să mergem acasă.
O să-ți placă acolo, Țâr.
O să ai un loc cald în care să dormi. Chiar lângă mine.
Și porumb cât vrei!
Ai pe unde să alergi acolo.
Va fi și ferma ta.
Ne vom îngriji cu toții de ea.
Nu pot.
Nu!
Țâr!
Nu! Țâr!
Tată?
Ești în viață? Nu-mi vine să cred. Ești chiar tu.
Prietenul meu! Țâr!
M-a ajutat, iar acum are necazuri.
Trebuie să ne întoarcem!
Tată! Oprește-te!
Tată?
Nu ești aici.
Mi-e teamă.
Dar Țâr are nevoie de mine.
Am dat vina pe el pentru ce-ai pățit, dar n-a fost vina lui.
Trebuie să-l ajut.
Fiindcă îl iubesc.
Știam că ești curajos.
Ești mai ceva decât mine.
Acum fugi și ai grijă de creatura aia.
Înapoi!
Uite cine a fost "relevat"!
După el!
Țâr!
Furtuna oferă.
Țâr!
Am ajuns acasă, Țâr.
Henry?
Arlo!
Subtitrarea: DVD Retail
Revizuire: muLineZu